Az altatás mélységét a műtét közben a szükség szerint beadott fájdalomcsillapító, illetve altatószerekkel biztosítják. Ehhez árgus szemekkel kell figyelni a beteget. Ezért szerette dr. Goodman ezt az eljárást. Gyorsabban telt az idő, ha el volt foglalva. A műtő ajtaja kinyílt, és az egyik műtősfiú segített Mary Abruzzinak betolni Berman hordágyát. – Itt a bébi, doktor úr. Alszik, mint a tej – mondta Mary Abruzzi. A hordágyat az asztal mellé állították. – Nos, Mr. Berman, itt az idő, hogy a műtőasztalra kerüljön. – Mary Abruzzi gyengéden megrázta Berman vállát. Berman félig kinyitotta a szemét. – Segítsen nekünk, Mr. Berman. Kisebb-nagyobb nehézségek árán sikerült Bermant az asztalra helyezni. Cuppogott, féloldalra fordult, a feje alá gyűrte a lepedőt. Mintha otthon, a saját ágyában szunyókált volna. – Jól van, kis pofám, fordulj csak a hátadra – mondta Mary Abruzzi, és a hátára fordította Bermant, majd leszorította a kezét. Berman aludt, semmit sem tudott arról, mi történik vele. Az érleszorító mandzsettát a combjára tették, és ellenőrizték.
- 999 könyv e-pub formátumban táblagépekre | iTorrent
- Ingyen
Jobb lábát egy lábzsákba dugták, a műtőasztal végénél álló acélrúdra akasztották és felhúzták. Ted Colbert első asszisztens megkezdte az előkészítést, és hidrogén-peroxiddal lemosta a jobb térdét. Goodman azonnal munkához látott. Negyed egy múlt öt perccel. A vérnyomás 110/75 volt, a pulzus hetvenkettő, ritmusos. Gyakorlott kézzel bekötötte az infúziót, melynek legnehezebb része a nagy vénakanül fölvezetése volt. Az egész, a szúrástól a leragasztásig, nem tartott tovább egy percnél. Mary Abruzzi bekapcsolta a szívmonitort, melynek magas, sípoló hangja betöltötte az egész műtőt. Goodman előkészítette az altatógépet, és a vénakanül végéhez illesztett egy fecskendőt. – Jól van, Mr. Berman, kérem, lazítsa el magát – heccelődött, és rámosolygott Mary Abruzzira. – Ha még jobban ellazul, lefolyik az asztalról – nevetett Mary. Goodman beadott intravénásán 6 köbcenti Innovart, és a szokásos műtét előtti Droperidol- és Fentanyl-kombinációt. Ellenőrizte a szemhéjreflexet, és megállapította, hogy Berman elég mélyen alszik.
Lövésre készen tartott revolverrel beugrott a szobába, és megpördült. De Susan eltűnt. "Az ablak nyitva volt, és csak úgy áradt be rajta a hideg februári levegő. Az őr az ablakhoz rohant, és kihalóit, hogy rálásson a párkányra. Visszalépett és elővette URH-készülékét. – Gyerekek, vétel, megtaláltam. Emeleti szövetlabor. Nem akármilyen csaj. Megszúrt, de nem vészes. Kimászott az ablakon a párkányra... Nem, nem látom. A párkány a saroknál elkanyarodik... nem hiszem, hogy leugrik. Elengedtétek a dobermanokat?... Rendben Csak az a gáz, hogy a bejárati oldalon feltűnést kelthet... Oké. Megnézem a párkányt a másik oldalon. Visszadugta az URH-készüléket az övébe, becsukta az ablakot, és sebesült kezét szorongatva kirohant. Február 26., csütörtök, 17 óra 47 perc Az álmennyezet nehéz pévécélapja kezdett kicsúszni a kezéből, és Susan összeszorította a fogát. Az ujjai elzsibbadtak, ahogy próbálta megtartani a majdnem két méter széles lapot nehogy visszaessen. Hallotta, hogy alatta az őr az URH-keszülékébe beszél.
Ingyen
– Susan – folytatta Bellows egy kis szünet után –, abba kell hagynod ezt az önpusztító vesszőfutást. Szerintem kész öngyilkosság. Egy biztos ezen a pályán, Susan: vagy úszol az árral, vagy megfulladsz. Én megtanultam. Úristen, mi az ördög bújt beléd, hogy a tegnapi kínos jelenet után elmentél Harrishez? Susan csöndben iszogatta a kávéját, és nézte Bellowst. Azt akarta, hogy beszéljen, mert jólesett hallania, amit mond: látszott, hogy szívből mondja. Ugyanakkor azt is szerette volna – ha ez egyáltalán lehetséges –, ha Bellows is beszáll a dologba. Bellows kortyolt egyet a kávéjából, és megcsóválta a fejét. – Harrisnek van hatalma, de nem mindenható – tette hozzá. – Stark, ha van rá oka, visszavonhat bármit, amit Harris mondott. Ő milliókat költött a kórházra, tehát hallgatnak rá. Adj neki rá okot, hogy cselekedjen, legalább néhány napig viselkedj úgy, mint egy normális orvostanhallgató. Esküszöm, hogy nekem is jót tennél vele. Tudod, ki jött be ma a reggeli vizitre, hogy
üdvözölje a medikusokat?
Mondja, nem képzelhető el, hogy valamelyik csoporttársa ízetlenkedik magával? A medikusok viccei néha úgy sülnek el, mintha nem is viccek volnának. – Bevallom, erre nem gondoltam. – Nyelve hegyével megtapogatta fölrepedt ajkát. – De nem hiszem, hogy ez vicc volt. – Akkor viszont nem állhatunk meg a puszta feltételezésnél. Személyesen fogok eljárni az ügyben a kórház igazgatóságánál. De ugyanakkor most már a leghatározottabban kérem, hogy hagyja abba az egészet. Először még csak a karrierjéről volt szó, most azonban már sokkal többről. Azonkívül mostantól kezdve a dolog szerintem a hivatalos szervekre tartozik. Tett feljelentést a rendőrségen? – Nem. Világosan tudtomra adták, hogy ha feljelentést teszek, az öcsémén bosszulják meg. Meg aztán a rendőrség is biztosan ejtené az ügyet azzal, hogy nem fenyegetésről, hanem erőszakos nemi közösülési kísérletről lehet csak szó. – Ezt nem hiszem. – A legtöbb férfi ugyanígy volna vele. – De ha még az öccsével is megfenyegették, valóban jól teszi, ha meggondolja, kivel beszél a dologról.
Miután beszállt, Susan az emeletjelző táblát figyelte. Hatodik, ötödik, negyedik. Meg akarta tudni, melyiken van a gazdasági hivatal. Fogott egy üres kérőlapot, a kitöltöttre tette, és elindult az asztal felé. – Elnézést kérek – mondta, és elővette legcsábosabb mosolyát. George az orrára csúszott fekete keretes szemüveg mögül fölnézett rá. – Orvostanhallgató vagyok – folytatta Susan behízelgő hangon –, nagyon érdekel a kórházi számítógépes munka. – Megmutatta a kezében lévő üres kérőlapot, amely alatt ott lapult a kitöltött. – Igazán? – mondta George, hátradőlt a székén, s az arca széles mosolyra húzódott. – Igazán – ismételte meg Susan, s a nyomaték kedvéért még bólintott is. – Szerintem a számítógépeknek igen nagy jövője van az orvostudományban, és bár ez nem tartozik szorosan a munkánkhoz, gondoltam, nem árt megismerkedni velük. George Susanról az üvegfalon túl csillogó számítógépre nézett, aztán vissza Susanra. Az arca sugárzott a büszkeségtől. – Csodálatos masina, Miss... – Susan Wheeler.
Méghozzá minél előbb. Ugyanakkor még mindig az az érzésem, hogy a Memorialban valami nincs rendben a kómás betegek körül, és amennyire
lehetséges, szeretnék tovább foglalkozni a témával. Kiderült, hogy több esetről van szó, mint kezdetben sejtettem, és talán ezért bosszantotta fel naiv beavatkozásom Harris doktort és McLeary doktort. Mindenesetre nagyon sajnálom, hogy kellemetlenségei voltak önnek miattam a Memorialban. Higgye el, nem akartam. – Susan, a Memorial nagy kórház. Majdcsak elfelejtik a dolgot. De jelenleg az az egyetlen megoldás, ha a sebészeti gyakorlatra áthelyezem magát a V. kórházba. Már el is intéztem. Holnap reggel kell jelentkeznie dr. Robert Pilesnél. Chapman szünetet tartott, és Susan arcát fürkészte. – Nézze, hosszú út áll még maga előtt. Lesz még rá ideje, hogy új betegségeket és szindrómákat fedezzen föl, ha mindenáron ilyesmire törekszik. Most azonban az a legfontosabb, hogy kellő alapképzettséget szerezzen az orvostudományban, és hagyja, foglalkozzon csak Harris és McLeary a kómával.
- Robin cook könyvek magyarul
- Google maps 3d nézet download
- Robin cook pdf letöltés ingyen
- 53. félévfolyam 9. szám – TéTéKás Nyúz
- Király utca all you can eat
- Közeli helyeken tab 10
- Silanus kövirózsa krém
- Tv online sorozatok ingyen
- Csillagok háborúja teljes film magyarul youtube
- Cassandra Clare Antikvár könyvek
- Monor sárga zsák 2020 beckett hockey monthly